CHICAGO, 1929
MOZARELLAS BEGRAVNINGSBYRA
Okej, Charlie.
- Är det här? Vem äger stället? - Det sa jag ju.
- Pàminn mig. - Spats Colombo.
- Vad är det för lösenord? - "Jag är här för mormors begravning."
- Ditt passerkort. - Tack, Charlie.
Om du vill ha ett bra bord, säger du bara att du är kistbärare.
Vi är klara. Vilken tid?
Jag màste nog kila. Om Colombo ser mig är det adjö Charlie.
Adjö, Charlie.
Ge mig fem minuter, sen gàr ni till.
Okej.
God afton, sir.
- Mozarella. Kan jag stà till tjänst? - Jag är här för tantens begravning.
Jag har inte sett er i kapellet förut.
- Nej, jag har varit pà torken. - A, snälla ni.
Var är likvakan? Jag är en av kistbärarna.
Visa herrn in i kapellet. Bänk nummer tre.
Ja, Mr Mozarella. Den här vägen, sir.
Ja, när man ska den vägen vandra, är det väl sà här det ska gà till.
Följ mig.
- Vad önskas, sir? - Sprit.
- Tyvärr. Vi serverar bara kaffe. - Kaffe?
Skotskt kaffe, kanadensiskt kaffe, finkelkaffe...
Skotskt. Halv kopp, med soda bredvid.
Vänta ett tag. Har ni ingen bänk som inte är sà nära orkestern?
Kan jag fà bänken där borta?
Tyvärr, den är reserverad för de närmast sörjande.
Hoppsan.
Hallà, kan jag fà en kopp till.
Jag vill ha en kopp kaffe till.
Bäst att jag fàr notan om det blir razzia här.
- Vem skulle göra razzia pà begravning? - En del har ingen respekt för de döda.
Du, Joe. Det är väl i kväll det ska ske?
- Jajamen. - Nej, som vi fàr betalt, menar jag.
- Hur sà? - Jag ska till tandläkarn i morgon.
Ska du verkligen slösa bort din första lön pà tänderna?
Bara en plomb. Behöver inte vara guld.
Vad du är självisk! Vi ligger efter med hyran. Och vi är skyldiga i affärn.
Kemtvätten skickar kronofogden pà oss. Och vi är skyldiga varenda balettflicka.
Du har rätt. I morgon ska vi betala tillbaka lite till alla.
Nej. I morgon gàr vi pà hundkapplöpning och satsar rubbet pà Oljade Blixten.
- Och spela bort mina pengar pà en jycke? - Han är en given vinnare.
Max servitören känner elektrikern som grejar med haren.
- Vad snackar du för skit om en hare? - Oddsen är 10 till 1.
- Tänk om han förlorar. - Än sen dà? Det här jobbet har vi länge.
- Men om vi inte har det, dà. - Jerry, varför se allt i svart?
Tänk om du blir överkörd av en lastbil. Tänk om aktiebörsen kraschar.
Tänk om Mary Pickford skiljer sig fràn Douglas Fairbanks.
Tänk om Dodgers flyttar fràn Brooklyn.
Tänk om Lake Michigan svämmar över.
Titta inte nu, men hela stan ligger under vatten.
Fyra,
tre,
tvà,
ett.
Okej, allihop. Polisrazzia.
Jag är fràn federala polisen. Ni är alla under arrest.
Jag vill ha en kopp kaffe till.
Okej, Spats.
- Begravningen är över. Nu gàr vi. - Vart?
Till en klubb för f.d. Svartspritsäljare. Jag ska rekommendera er som medlem.
- Jag tänker inte gà med i nàn klubb. - Jo dà, ni kommer att trivas där.
Jag ska be fängelseskräddaren sy upp särskilda damasker till er - randiga.
Vilket skämt. Vad är det den här gàngen?
Ni har balsamerat folk i kaffe. 43-procentigt.
Jag? Jag är bara kund.
Försök inte, Spats. Vi vet att ni äger stället. Mozarella är bara galjonsfigur.
- Mozarella? Har aldrig hört namnet. - Vi har andra uppgifter.
Fràn vem? Tandpetar-Charlie kanske?
Tandpetar-Charlie? Har aldrig hört namnet.
Kärnmjölk.
För smart för att dricka era egna grejer?
Sesà. Opp och hoppa.
- Ni slösar med skattebetalarnas pengar. - Ring er advokat om ni vill.
Det här är mina advokater. De har läst pà Harvard allihop.
Fàr jag en kopp kaffe till.
Det löser ett problem. Nu behöver vi inte tänka pà vem vi ska betala först.
- Tyst. Jag tänker. - Hyresvärdinnan làser oss ute.
I affären fàr vi ingen mer kredit.
Vi kan inte làna av flickorna - de är pà väg i fängelse.
Jag undrar hur mycket Sam bookmakern ger oss för vàra rockar.
Sam bookmakern? Inte en chans. Du satsar inte min rock pà en jycke.
- Jerry, det är ju en given vinnare. - Vi kommer att frysa.
Det är under noll. Vi fàr lunginflammation.
Hör här, dummer, han ger 10-1. I morgon fàr vi 20 rockar.
Oljade Blixten.
- Du borde sinnesundersökas. - Du skulle ju inte prata med mig mer.
Basfiolen är varmare klädd än jag.
- Nànting idag? - Ingenting.
Tack.
- Nànting idag? - Ingenting.
Tack.
Jag kan inte fortsätta, Joe. Jag är hungrig, jag har feber och hàl i skon...
Om du gav mig en chans skulle vi kunna leva som kungar.
- Hur dà? - Det är en jycke i tredje loppet.
Galopperande Spöket. Han ger 15-1, och han gillar leriga banor.
Vad vill du ha av mig? Mitt huvud pà ett fat?
Nej, din bas. Om vi pantsätter den och min sax...
Är du fràn vettet? Vi är ute pà djupt vatten och du vill pantsätta àrorna.
Okej, hungra ihjäl dà. Vad bryr jag mig om det? Frys.
- Nàgonting idag? - A, är det du?
Du är inte lite fräck, du.
Tack.
Joe. Kom tillbaka hit.
Nellie, om det gäller i lördags kväll, sà kan jag förklara allt.
Vilken fähund. Jag ger ut 4 dollar för att göra mig snygg i hàret,
jag köper en spritt ny morgonrock,
jag gör en härlig stor pizza till honom.
- Och var var du? - Var var du?
- Med dig. - Mig?
Kommer du inte ihàg? Du hade tandvärk.
Den var inflammerad. Käken var svullen.
Var den?
O ja.
- Jag ordnade sà han fick blodtransfusion. - Vi har samma blodgrupp.
- Blodgrupp O. - Jasà?
- Jag ska hitta pà nàt roligt till dig. - Du hittar visst redan pà en hel del.
Med detsamma som jag fàr jobb, bjuder jag dig pà den finaste restaurangen i stan.
Nà? Har Poliakoff nàgonting till oss? Vi börjar bli desperata.
Ja, han letar faktiskt efter en basist.
Och en saxofonist.
Visst?
Ja visst.
- Vad är det för jobb? - Tre veckor i Florida.
Pà Seminole-Ritz i Miami. Resor och utgifter betalda.
Är hon inte fantastisk? Nu ska vi till Poliakoff.
- Han är upptagen. Ni fàr vänta, grabbar. - Okej, vi väntar.
Du, Gladys, vi fàr tre veckor i Florida.
Sweet Sue och hennes Synkoper.
De saknar nàgra flickor pà sax och bas.
Vad dillar du om, vem är det? Det är Poliakoff. Jag har jobb till er.
Gladys. Är du där?
Gladys!
Hon är helt snurrig. Spelade 112 timmar pà en maratondans.
- Nu har hon ett nervöst sammanbrott. - Jag tror jag har detsamma.
Och Cora Jackson?
Det sista jag hörde var att hon spelade i Frälsningsarmén.
Drexel 9044.
Idiotiska brudar.
Här stàr vi nu, packade och klara att àka till Miami, och vad händer?
Saxofonisten sticker med en bibelnasare och basisten är med barn.
Bienstock, jag borde ge dig sparken.
Mig? Jag är direktör, inte nattvakt.
Hallà. Fàr jag prata med Bessie Malone.
Vad gör hon i Philadelphia?
Är det sant?
Bessie lät hàret växa och spelar med Stokowski.
- Black Bottom Bessie? - Schpielt zich mit der Philharmonic.
Och Rosemary Schultz?
Skar av sig pulsàdern när Valentino dog.
Det fàr väl vi ocksà göra, om vi inte hittar tvà damer senast i kväll.
Vi lägger oss inte i hur du bär dig àt. Bara du sätter dem pà tàget kl.8.
Med detsamma jag hör nàt, sà slàr jag en signal.
Hej dà, Sig. Jag undrar om jag har plats för ett magsàr till.
Nellie, koppla ut mig pà rikssamtal.
- Sig, vi vill snacka med dig. - Om jobbet i Florida.
- Nellie berättade om det. - Det är väl inte för sent?
Vad är ni för ena? Komiker? Ut.
William Morris artistförmedling, New York.
- Ni behöver en bas och en sax? - Instrumenten stämmer, men inte ni.
Jag vill prata med Mr Morris.
- Vad är det för fel med oss? - Ni har fel form.
- Vad vill ni ha? Puckelryggar? - Det är inte ryggarna det är fel pà.
Vad är det för slags band?
- Ni màste vara under 25. - Det kan vi nog se ut som.
- Och blonda. - Vi kan färga hàret.
Och ni màste vara flickor.
Nej, det kan vi inte.
- Mr William Morris. - Ni menar att det är ett damband?
Ja. Den där Nellie. Jag skulle kunna vrida nacken av henne.
Làt oss prata igenom det här. Det skulle vi väl kunna klara?
När vi jobbade pà zigenarcaféet hade vi guldringar i öronen.
När ni bokade in oss i Hawaiibandet hade vi bastkjolar.
- Vad är det med honom? Dricker han? - Nej, men han äter inte sà bra.
Hans tomma mage har pàverkat huvet.
Joe, tre veckor i Florida. Vi kan làna kläder fràn balettflickorna.
- Du pratar i nattmössan. - Ja, precis, mössor eller peruker.
Vi kan skaffa begagnade peruker, och sà lite uppstoppning.
Vi kan heta Josephine och Geraldine.
Josephine och Geraldine... Kom.
Om ni vill tjäna lite pengar i kväll,
sà har de Valentin-dans pà Illinois universitet.
Det tar vi.
6 dollar per skalle. Ak till kàrhuset i Urbana kl.20.
Hela vägen till Urbana för bara en enda spelning?
Det blir 12 dollar. Vi kan lösa ut en av rockarna fràn pantbanken.
Hallà. Mr Morris? Det här är Poliakoff i Chicago.
Ni har möjligen inte tvà kvinnliga musiker lediga?
En saxofonist och en basist?
- Om William Morris inte fàr tag pà nàn... - Ryck upp dig, Geraldine.
Det är 100 miles. Det snöar ute. Hur kommer vi dit?
- Jag hittar nog pà en lösning. - Som vad dà?
Ingen bràdska.
- Hur gick det, flickor? - Jag borde vrida nacken av dig.
Snälla, Jerry. Sà säger man inte.
Nellie älskling, vad gör du i kväll?
- I kväll? Hur sà? - För jag har lite planer.
- Jag gör ingenting särskilt. - Inte?
Jag tänkte bara gà hem och äta lite kall pizza.
Sà du är inne hela kvällen?
Ja, Joe.
Bra. Dà behöver du inte din bil.
Min bil? Nä nu...
Är han inte fantastisk?
CHARLIES GARAGE
Vi kunde ha haft tre veckor i Florida, med allt betalt.
Ligga i solen, palmer, flygfisk...
Kan du sluta?
Början till en straight, början till ingenting, och par i àttor.
Okej, ner med dem, killar.
- Ner med vaddà? - Vi skulle hämta en bil.
- Jasà? - Ja. Nellie Weinmeyers bil.
Musiker.
Fräcka killar.
Okej, dà sätter vi igàng. Ess bjuder.
Det är en '25 Hupmobile, grön, coupé... sir.
- Den stàr här. - Ja, här borta.
- Vi ni ha bensin? - Ja, för 40 cent, tack.
- Pà Miss Weinmeyers räkning? - Ja. Varför inte?
Förresten, medan korken är ur kan ni väl pytsa i full tank.
Okej, allihop. Upp med händerna.
Mot väggen.
Du ocksà, Tandpetarn.
Skynda pà.
Du där. Kom med du ocksà.
Okej, chefen.
Hej, Charlie. Det var länge sen.
- Spats, vad gör du här? - Jag tänkte bara vi skulle talas vid.
- Du har inget otalt med mig. - Det hàller jag inte med om.
Du rekommenderade min begravningsbyrà till dina vänner.
- Jag vet inte vad du pratar om. - Nu stàr jag där med alla kistorna.
- Jag gillar inte att se dem stà tomma. - Det var inte mitt fel.
Vad synd, Charlie. Du skulle ha haft triss i àttor.
- Adjö, Charlie. - Nej, Spats, nej.
Nej, Spats. Gör det inte.
Jag tror jag màste kräkas.
Okej, kom ut därifràn.
Kom dà.
- Vi sàg ingenting. Eller hur? - Vad dà? Nej. Ingenting alls.
Dessutom är det inte vàr sak om ni gör av med varandra.
Säg mig... Har jag inte sett er tvà nànstans?
Nej, nej, vi är bara ett par musiker.
Vi kom hit för att hämta en bil. Nellie Weinmeyers bil.
Det är dans i kväll.
- Kom, Jerry. - Vänta ett tag.
- Vart tror ni att ni ska dà? - Urbana. Det är 100 miles härifràn...
Ni ska ingenstans.
- Ska vi inte? - Jag tycker inte om vittnen.
- Vi ska inte andas ett ord om det här. - Ni ska inte andas nàgonting alls.
Inte ens luft.
Okej, grabbar, nu sticker vi. Vi tar hand om de där killarna senare.
Jag tror de fick mig.
- De fick basfiolen. - Inget blod?
Om de fàr tag i oss blir det blod överallt. Blodgrupp 0. Kom.
- Vart springer du? - Sà làngt bort som möjligt.
Det räcker inte. Killarna känner igen oss. Varenda gangster i Chicago är efter oss.
Fort, ge mig en nickel.
Ska du ringa efter polisen?
Vi kommer inte att överleva att vittna mot Spats Colombo.
Vi màste ut ur stan. Vi kanske kunde odla skägg.
Vi ska ut ur stan, men vi ska raka oss.
Nu? De tänker skjuta skallen av oss, och dà vill du raka dig.
- Raka benen, dummer. - Raka benen?
Hallà. Mr Poliakoff?
Jag har hört att ni söker tvà kvinnliga musiker.
Floridatåget avgår strax från spår ett till Washington,
Charleston, Savannah, Jacksonville och Miami.
Tag plats. Tag plats.
Vad är det för fel?
Hur kan de hàlla balansen i de här?
Det màste vara nàt med hur vikten är fördelad. Kom nu.
Det drar sà väldigt.
De màste bli förkylda hela tiden.
- Sluta maska. Vi missar tàget. - Jag känner mig naken.
- Jag känner som om alla stirrar pà mig. - Med de benen? Är du galen?
Det är ingen idé. Vi klarar det inte, Joe.
Jag heter Josephine, och det var din idé fràn början.
Titta där. Titta sà hon rör sig.
Precis som en geléràtta pà stàlfjädrar.
De màste ha nàn sorts inbyggd motor eller nàt.
Jag säger dig, det är ett helt annat kön.
Det är ingen som kommer att be dig föda barn.
Med detsamma som vi kommer till Florida bränner vi alltihop.
Den här gàngen kan du inte övertala mig att...
Extra nyheter. Sju slaktade i garage pà norra sidan.
Blodig efterföljd fruktas. Extra nyheter.
- Jag har just blivit övertalad. Vi àker. - Duktig flicka, Geraldine.
- Rosella. - Fiol.
- Gà vidare, Dolores. - Trombon.
- Olga, hur är det med ryggen? - Trumpet.
- Sà där ja. - Är ni fràn Poliakoffs artistförmedling?
- Ja. Vi är de nya flickorna. - Alldeles nya.
Det här är vàr manager, Mr Bienstock. Och jag är Sweet Sue.
Jag heter Josephine.
Jag heter Daphne.
Saxofon, bas. Vad jag är glad att se er, flickor. Ni har räddat oss.
Detsamma, verkligen.
Var har ni spelat förut?
Här, där och... lite varstans, och...
Vi har gàtt tre àr pà Sheboygan musikhögskola.
Var god tag plats.
Ni ska ha slafarna 7 och 7A.
7 och 7A.
- Tackar sà mycket. - Ingen orsak.
A, det är ömsesidigt.
- Hoppsan. - Fräckis där.
Det verkar som om Poliakoff har skickat tvà riktiga damer.
Du fàr nog säga till de andra flickorna att tänka pà hur de uttrycker sig.
Vad menar du?
Daphne?
Jag har aldrig tyckt om namnet Geraldine.
Hej. Jag är pà bas. Kalla mig bara Daphne.
Jag heter Josephine. Sax.
- Välkommen till Ingenmansland. - Sà fàr ni se hur kul det är.
- Knäpp upp korsetterna och pusta ut. - A, jag använder inte korsett.
- Ser du inte tjock ut dà? - Tjock? Jag?
Jag har den mest gudomliga sömmerska. Kommer en gàng i mànaden bara.
- Hon är sà billig, och hon sa... - Sesà, Daphne.
Jo, har ni hört den där om tubaspelerskan
som led skeppsbrott pà en ö tillsammans med en enbent jockey?
- Nej. Hur är den? - Se upp nu, flickor. Inget grovt spràk.
De har gàtt pà musikhögskola.
Vilken talang, va?
- Det känns som att ramla i smörbyttan. - Försiktigt, Daphne.
När jag var barn, Joe, drömde jag att jag blev inlàst i ett konditori.
Och det var godsaker överallt.
Rulltàrtor, petit-chouxer, gräddbakelser och körsbärstàrtor...
Hör pà mig nu: Inget smör, inga bakelser. Vi bantar.
Javisst, Joe.
Inte där. Det är nödbromsen.
Vet du vad du gjorde nu?
- Vad dà? - Du slet bort ett av mina bröst.
- Dà màste du fà fast det igen. - Du màste komma med och hjälpa mig.
KVINNOR - MÄN
Den här vägen, Daphne.
Nu slet du av det andra.
A, ursäkta.
Det är okej. Jag var rädd det var Sweet Sue.
- Ni talar inte om för nàgon, va? - Talar om vad dà?
Om de kommer pà mig igen petar de mig fràn bandet.
Är ni de nya pà bas och sax?
Ja, det är vi. Och jag heter Daphne.
Det här är Joe... sephine.
Kom in.
Jag heter Sugar Cane.
- Sugar Cane? - Jag bytte namn fràn Sugar Kowalczyk.
- Polska? - Ja. Fràn en musikalisk familj.
Min mamma är pianolärare. Min pappa var kapellmästare.
- Var dà? - Han skötte kapellen i Sandusky, Ohio.
Jag spelar ukulele, och sà sjunger jag.
Jag har ingen vidare röst, men det är inget vidare band heller.
Jag spelar bara med dem för att jag är pà rymmen.
- Fràn vad dà? - A, làt mig inte tràka ut er med det.
Vill du ha lite? Det är whisky.
Jag ber att fà làta inbjudan stà kvar.
Jag vill inte ni ska tro att jag dricker. Jag kan sluta, men jag vill inte.
- Särskilt inte när jag känner mig deppad. - Vi förstàr.
Alla flickorna dricker. Men det är bara jag som àker fast. Typiskt mig.
Jag fàr alltid fel ända av slickepinnen.
Sitter mina sömmar rakt?
Verkligen.
- Vi ses, flickor. - Hej dà, Sugar.
Vi har spelat med fel band.
- Lugn, Daphne. - Vad säger du om den där lilla sötsaken?
Glöm det. Ett felsteg, och vi är av tàget.
Sen är det polisen, tidningarna och gangstrarna i Chicago.
A, vad gärna jag skulle vilja làna en kopp av det där sockret.
Hör här...
Inga bakelser, inget smör - och inget socker.
Nu rev du av dem igen.
Ni tvà. Vad hade ni för jobb sist? Spelade ni pà danskurs?
Nej. Begravningar.
Kan ni komma tillbaka till de levande? Jazza upp det lite.
Vi ska försöka.
Hur kom de där hàlen hit?
De där?
Jag vet inte.
Möss?
Okej, flickor. Nu tar vi det fràn början. Och brassa pà lite.
Bienstock!
Ja, Sue?
Har jag inte gjort det klart för er. Inget drickande i den här klädseln.
Okej, flickor. Vems är den här?
Sesà. Säg som det är.
- Sugar, jag har varnat dig... - Snälla Mr Bienstock.
Nu är det nog. I Kansas smugglade du sprit i en schampoflaska.
Innan dess hade du en öl i ukulelen...
Mr Bienstock, kan jag fà tillbaka min plunta?
Visst. Packa dina saker. Vid nästa station... Din plunta?
Ja. Bara lite whisky. Màste ha halkat ner.
Ge mig den.
Sa ni inte att ni hade gàtt pà musikhögskolan?
- Jo. Ett helt àr. - Jag tyckte ni sa tre àr.
Vi slapp ut tidigare för gott uppförande.
Det är tvà saker som jag inte tolererar under arbetstid: Sprit och karlar.
- Karlar? - Bry er inte om det.
Vi skulle inte ens vilja bli ses döda med karlar.
Hàrda, hàriga vilddjur med àtta händer.
Och de vill bara ha en sak av en flicka.
Jag ber att fà protestera, miss.
Okej, flickor. Fràn början igen.
- Hortense, raring, god natt. - God natt, Daphne.
- Maude, dröm vackra drömmar. - God natt, Daphne.
God natt, Gloria.
Dolores, nu ska du sova gott, eller hur?
- Natti-natti, Emily. - Heeej dààà.
Vad tyckte du om det där "heeej dààà"?
Var försiktig, grabben. Säg till dig själv att du är flicka.
- Jag är flicka. - Du är flicka.
Jag är flicka. Jag är flicka.
Jag är...
Den där gàr inte av för hackor.
Jag är flicka.
Jag är flicka. Jag är flicka.
Jag är flicka.
God natt, Sugar.
God natt, honey.
Honey? Du, hon kallade mig "honey."
A, honey.
- Vad gör du? - Ser till att honungen blir kvar i kupan.
Nu ska det inte bli nàt svärmande i natt.
Tänk om jag màste gà... och dricka vatten eller nàt.
- Försök stà emot. - Ja, men anta att förlorar.
- Det kanske är en nödsituation. - Dra i nödbromsen.
Du, Bienstock. Vet du, det är nàt underligt med de här nya flickorna.
- Underligt? Hur dà? - Jag vet inte, men jag känner det här.
Att ha magsàr är som att ha ett tjuvlarm som slàr pà.
Om du tar hand om ditt magsàr, sà tar jag hand om de där tvà.
Okej, i säng allesammans. God natt, flickor.
- God natt, Daphne. - God natt, Josephine.
Jag är flicka. Jag är flicka.
Jag önskar jag vore död.
Jag är flicka... Jag är flicka...
Daphne.
Sugar.
Jag ville tacka dig för att du skyddade mig. Du är en god kamrat.
Det var inget.
Jag tyckte bara att vi flickor skulle hàlla ihop.
Om inte du hade varit, skulle de ha kastat av mig fràn tàget.
Jag skulle ha suttit mitt i ödemarken, pà min ukulele.
Det är kallt ute.
Jag menar, när jag tänker pà dig och din stackars ukulele...
Om det nànsin är nànting jag kan göra för dig...
Jag kan komma pà en massa saker.
Det där är en av dem.
Det är Sweet Sue.
Jag vill inte hon ska veta att vi är i maskopi.
Nej, men vi talar inte om för nàgon. Inte ens för Josephine.
Det kanske är bäst jag stannar kvar här tills hon somnar igen.
Du kan stanna här sà länge du vill.
Det är väl inte tràngt för dig?
Nej. Det är skönt.
När jag var liten och det var kallt, som nu, brukade jag krypa ner hos min syster.
Vi brukade kura ihop oss under täcket och làtsas att vi hade gàtt vilse
i en mörk grotta och försökte hitta ut.
Det làter roligt.
- Är det nàt pà tok? - Nej, nej, ingenting.
Stackare. Du darrar hela du.
Det var lustigt.
- Huvet är varmt. - Det är lustigt.
- Men du är kall om fötterna. - Är inte det lustigt?
Kom, sà ska jag värma dem lite.
- Sà där. Är det inte skönt? - Jo. Jag är flicka... Jag är flicka...
- Vad? - Jag är en mycket sjuk flicka.
- Dà màste jag gà innan jag blir smittad. - Nej inte sjuk pà det sättet.
Jag har väldigt liten motstàndskraft.
Sugar, om du känner att du hàller pà att bli sjuk, raring,
sà är det bästa i världen ett litet glas whisky.
- Har du nàn? - Jag vet var jag kan hämta.
Rör dig inte.
- Vänta. - Okej.
Upp. Upp.
- Hur gick det? - Jag màr utmärkt.
- Och flaskan? - Halvfull.
- Du màste hämta muggar. - Muggar?
A, jag säger dig det, raring, det här är det bästa sättet att resa.
Tänd ljuset. Jag kan inte se vad jag gör.
Inget ljus. Vi vill inte att de ska fà veta att vi har party.
- Men jag kanske spiller. - Gör det dà.
Lite spill fàr man räkna med.
Det här kanske blir ett riktigt överraskningsparty.
- Vad är det för överraskning? - Inte än.
- När? - Det är bäst att vi fàr en drink först.
Det ger hàr pà bröstet.
Det var ingen dum gissning.
Är det här nàt privat party?
Det är privat. Gà, är du snäll.
Dolores, har du kvar den där vermouthen?
- Ja visst. - Vem behöver vermouth?
Vi har whisky. Vi kan göra Manhattan.
Manhattan? Sà här dags pà natten?
- Ta med cocktail-shakern. - A, Sugar.
Nu förstör du min överraskning.
- Hej, raring, vad är det som stàr pà? - Party in övre slafen i nr 7.
- Jag hämtar ost och kex. - Jag hämtar shakern och du korkskruven.
Rosella, det är party i övre slafen i 7.
- Har du en korkskruv? - Det har Stella.
Hämta nàgra pappmuggar.
Hej, det är party i övre slafen i 7.
- Här är vermouthen. - Det är ett privat party. Gà er väg.
Jag tog med lite ost och kex.
- Räcker tio muggar? - Det är ett party för tvà. Tio muggar?
- Snälla flickor, sluta! - Vill ni ha lite Southern Comfort?
Flickor, ni väcker grannarna inunder.
Var försiktig med korkskruven.
- Här har du ett kex. - Inga kex i sängen.
Kan ni flickor inte gà er väg och ordna party själva?
Här är cocktail-shakern.
- Jag önskar vi hade is. - Ta inte sà mycket vermouth.
13 flickor i en säng för med sig olycka. 12 av er màste gà.
- Skicka mig jordnötssmöret. - Är det nàn som vill ha salami?
Ingen mer mat. Jag kommer att fà myror i morgon.
Har du nàgra cocktailbär pà dig?
Det fàr gà utan.
Cocktailbär?
Vad är det som pàgàr här, dà?
Daphne. Daphne, var är du?
Det var inte mitt fel. Jag har inte bjudit dem.
Sesà, flickor, partyt är slut.
Ni hörde Josephine. Flickor. Ut allihop.
- Inte du, Sugar. - Jag ska gà och skaffa is.
Ut.
Bra, Sugar. Nu resten ocksà. Ut.
- Kom du ocksà. Det är varmt och skönt. - Ta dig en Manhattan.
- Var tysta. Vi fàr sparken allihop. - Sugar. Lämna mig inte ensam här.
Hör ni, ungar. Klockan är tvà.
Man ska sluta när det är som roligast. Partyt är över. Nu gàr alla hem.
- Vad är det här? - Josephine, kom hit innan det smälter.
Lägg den här.
Sugar, du kommer att ràka riktigt illa ut.
Det är bäst att vi hàller vakt.
Om Bienstock fàr tag i dig igen...
Vad är det med dig?
Jag är väl lite dum, antar jag.
Det skulle jag inte vilja pàstà. Obetänksam, kanske.
Nej, bara dum. Annars skulle jag väl inte spela i det här värdelösa bandet.
Men varför tog du jobbet, dà?
Förut sjöng jag med manliga band, men jag har inte ràd med det längre.
Har du spelat med i nàt manligt band?
Vem, jag?
Det är därför jag är pà rymmen.
Jag har arbetat med sex stycken de senast tvà àren. Det du.
- Hàrt? - Verkligen.
- Man kan inte lita pà de där killarna. - Jag kan inte lita pà mig själv.
Jag är alldeles galen i saxofonister.
Särskilt tenorsax.
- Verkligen? - Jag vet inte varför, men de gör mig vild.
Bara de spelar àtta takter pà "Come To Me, My Melancholy Baby"
sà fàr jag gàshud över hela kroppen, och sà kommer jag till dem.
- Är det sà? - Varje gàng.
Jag spelar tenorsax.
Men du är ju flicka - tack och lov. Det var därför jag gick in i det här bandet.
Säkerheten framför allt. Vad som helst för att komma ifràn de där karlarna.
Du vet inte hur de är. Man bara faller för dem.
Man tror att det är det största som har hänt sedan zeppelinarna.
Nästa stund lànar de pengar av en
och slösar bort dem pà andra damer och spelar pà hästar.
Är det verkligen sà illa?
Sen en morgon vaknar man och dà är killen borta och saxen borta.
Allt som är kvar är ett par gamla sockor och en tandkrämstub, alldeles urklämd.
Man rycker upp sig, börjar pà ett nytt jobb, nästa saxofonist.
Och sà händer det precis samma sak igen.
Du märker? Inte särskilt klyftig.
Det behöver man väl inte vara.
Jag säger dig en sak. Det kommer inte att hända igen - aldrig nàgonsin.
Jag är trött pà att alltid fà fatt i fel ända pà slickepinnen.
Is. Var blev isen av? Vildarna börjar bli oroliga.
- Vad säger du om nàgra drinkar till oss? - Visst.
- Vet du, jag fyller 25 i juni. - Gör du?
Det är ett kvarts sekel. Det fàr en att tänka.
- Pà vad? - Framtiden.
Ja - till exempel att gifta sig. Det är därför det är sà bra att àka till Florida.
- Vad finns det i Florida? - Miljonärer. Massor.
De àker söderut pà vintern, som fàglar.
- Ska du fànga dig en rik fàgel? - Jag bryr mig inte om hur rik han är.
Bara han har en bàt, en privat järnvägsvagn och egen tandkräm.
- Det är du värd. - Kanske du ocksà träffar nàn, Josephine.
Med pengar som Rockefeller och axlar som Johnny Weissmuller.
- Jag vill att min ska ha glasögon. - Glasögon?
Män med glasögon är mycket snällare och sà söta och hjälplösa.
- Har du inte lagt märke till det? - Jo, nu när du säger det.
De fàr svaga ögon av att läsa.
De där lànga smà spalterna i Wall Street Journal.
Den där basisten, hon vet verkligen hur man fixar ett party.
Hejsan, svejsan.
Ja, skàl dà.
Den här gàngen hoppas jag du fàr tag i den goda ändan av slickepinnen.
Och dà sa den enbente jockeyn...
Vad sa han?
Jo, dà sa den enbente jockeyn: "Oroa dig inte för mig, baby, jag rider i damsadel."
Ursäkta sà mycket. Jag har fàtt hicka.
Vi kan gnida lite is pà nacken pà henne.
Jag tror... Oj, du tappade den.
A, vad kall den var.
- A, nej, gör inte sà där. - Hon är kittlig.
Hjälp. Snälla. Hjälp. Hjälp.
Josephine.
Sluta, snälla ni, sluta.
NÖDBROMS
- Vad hände? - Ingen aning - handen pà hjärtat.
Jag menar, jag ska se efter.
Nà, vad är det som händer här?
Bienstock!
Är vi i Florida?
Sugar?
Här. Jag bär instrumenten.
- Tack, Daphne. - Tack, Daphne.
Är hon inte rar?
God middag!
Zowie!
Där ser du. Fler miljonärer än du orkar med.
Det är säkert ingen under 75.
Det är tre kvarts sekel. Fàr en att tänka.
Hoppas de har med sig sina sonsöner.
Ja.
Ursäkta, miss.
- Tillàter ni? - Var sà god.
Jag är Osgood Fielding den tredje.
Jag är Askungen den första.
Om det är nàgonting jag beundrar är det en flicka med vackra vader.
Jag ocksà. Hej dà.
- Làt mig bära ett av instrumenten. - A, tack.
Det var rart av er.
Det är verkligen roligt att fà litet ungt blod här.
För egen del har jag blodgrupp 0.
Jag har alltid varit fascinerad av show business.
Verkligen?
Det har faktiskt kostat min familj en hel del pengar.
- Jasà, har ni investerat i show business? - Showgirls.
- Jag har varit gift sju - àtta gànger. - Är ni inte säker?
Mamma hàller räkningen.
- Hon är faktiskt lite irriterad pà mig. - Det förvànar mig inte.
När George Whites Skandaler hade premiär, skickade hon mig till Florida.
Hon tror att jag är pà min bàt och ägnar mig àt djuphavsfiske.
Dà fàr ni dra in reven, Mr Fielding. Ni satsar pà fel fisk.
Om jag lovar vara snäll, fàr jag bjuda pà middag dà?
- Tyvärr inte. Jag är med i bandet. - Ja, naturligtvis.
- Vilket instrument spelar ni? - Basfiol.
A, sà fascinerande.
Använder ni stràke eller plockar ni?
Den mesta tiden slàr jag den.
Ni màste vara en riktig käck flicka.
Ska vi slà vad?
Min senaste fru var akrobatdansös. En sorts ormmänniska.
Hon kunde röka en cigarett medan hon höll den mellan tàrna.
Zowie!
- Men mamma slog upp. - Varför det?
Hon tycker inte om flickor som röker.
- Adjö, Mr Fielding. - Adjö?
- Jag ska av här. - A, nej. Nej, nej, nej.
Sà lätt slipper ni inte undan.
Okej, kör ett varv runt parken, sakta.
Och hàll ögonen pà vägen.
Vad tror ni jag är för en flicka, Mr Fielding?
- Snälla ni. Det händer inte igen. - Verkligen.
- Snälla ni, kom tillbaka. - Jag gàr, tack.
Snälla ni, miss...
Zowie!
Okej, flickor. Här är rumsfördelningen.
Mina glasögon. Var är mina glasögon?
Olga och Mary Lou är i 412.
Och, Mary Lou, dra om dig kimonon innan du ringer pà rumsservice.
Josephine och Daphne är i 413.
- Dolores och Sugar i 414. - Jag och Sugar?
Vad hade du väntat dig? En enbent jockey?
Rosella och Emily i 415...
- Jag önskar att vi hade fàtt samma rum. - Jag ocksà.
Men det gör inget, Sugar. Vi kommer att träffas mycket i alla fall.
414... Det var samma rumsnummer som jag hade i Cincinnati,
sista gàngen jag var i ett manligt band.
Vilken fähund han var.
- En saxofonist? - Vad annars? Vad jag var galen i honom!
Och kl.2 pà natten skickade han ner mig att hämta varm korv med potatissallad.
De hade slut pà potatissallad, sà jag tog vitkàlssallad.
- Han kastade den rakt i ansiktet pà mig. - Glöm saxofonister.
Du kommer att träffa en miljonär, en ung.
- Hur kan du vara sà säker? - Min kvinnliga intuition.
Är det här era väskor?
- Och den ocksà. - Okej, stumpan.
- Jag antar att ni vill ha dricks. - Glöm det, stumpan.
Ni arbetar ju här och jag arbetar här. Det är roligt att ha er med pà jobbet.
- Adjö, adjö. - Hör här, stumpan.
- Hur dags är ni ledig i kväll? - Hur sà?
Jag jobbar nattskift, och jag har en flaska gin undanstoppad.
- När det inte är sà mycket att göra... - Är du inte lite ung för det, grabben?
Vill ni se mitt körkort?
- Stick iväg, nu! - Sà ska de vara, stora och kaxiga.
Och gör er av med er rumskamrat.
- Vilken snuskig gubbe. - Vad var det som hände?
- Jag blev nypt i häcken i hissen. - Se hur andra hälften har det!
Jag är inte ens söt.
De bryr de sig inte om. Du har kjol. Det är som en röd flagga framför en tjur.
Jag är trött pà att vara flaggan. Jag vill vara tjuren igen.
- Vi sticker. - Sticker vart?
Du lovade, att med detsamma som vi kom till Florida sà skulle vi sticka.
- Hur skulle vi kunna det? Vi är panka. - Vi kan hitta ett annat band. Manligt.
Spats Colombo och hans killar letar efter oss i varenda manligt band i landet.
- Det är förnedrande. - Du blev nypt i häcken. Än sen dà?
Skulle du hellre vilja plocka ut bly ur naveln?
Men hur länge kan vi hàlla masken?
Vad klagar du för? Vi har det bra.
Se här. Vi har rum och mat. Vi fàr betalt varje vecka. Titta här.
Titta pà palmerna, flygfisken...
Varför hàller du pà och tjatar om den här flygfisken?
Jag vet varför du vill stanna. Du är efter Sugar.
- Jag, efter Sugar? - Jag sàg er i bussen.
Jättesött satt ni där och viskade och lànade varandras läppstift.
- Vad säger du? Jag och Sugar? - Du och Sugar.
- Vi är som systrar. - Ja, och jag är den elaka styvmodern.
Och jag ska hàlla ett öga pà er.
Är ni klädda?
Kom in.
Har ni sett en brun väska med vita streck och mina initialer?
I den finns alla mina fritidskläder.
- Nej, det har vi inte. - Jag kan inte förstà.
Först försvinner mina glasögon, sen mina resväskor.
- Var är min ukulele? - Och nu en ukulele.
- Det màste finnas en tjuv här. - A, här är den. Hej, Sugar.
- Vi ska gà och bada. Kommer ni med? - Bada. Ja, det är klart.
Du har ingen baddräkt.
Hon behöver ingen.
- Hon har ingen eller. Eller hur? - Vi kan hyra i badhuset.
- Du dà, Josephine? - Jag tror jag lägger mig i badkaret.
- En dag som idag? Det är härligt ute. - Ja, làt henne ligga i badkaret, dà. Kom.
- Bränn dig inte, Daphne. - A, jag har solkräm.
Ja, hon gnider in mig, jag gnider in henne, vi gnider in varandra. Hej dà.
Daphne. Sluta. Vad är det du hàller pà med?
Bara ett litet trick jag lärde mig i hissen.
A, se upp. Där kommer en stor.
Daphne. Jag hade inte en aning om att du var sà storväxt.
Dà skulle du ha sett mig innan jag bantade.
Jag menar över axlarna och armarna.
Det är för att jag alltid bär omkring pà basfiolen.
- En sak är jag avundsjuk pà dig för. - Vad dà?
Du är sà plattbröstad.
Du bär upp kläder bättre än jag.
Akta dig, Daphne.
Sugar, kom sà spelar vi.
Kom lilla gubben, dags att sova middag.
Nej, jag vill leka.
Hörde du vad mamma sa, gubben. Stick!
Den här stranden är inte stor nog för att vi bàda ska samsas.
Mamma!
Nu sätter vi igàng.
Jag gillar kaffe, jag gillar te.
Hur mànga killar är kära i mig?
Ett, tvà, tre,
fyra, fem, sex, sju...
Jag ber om ursäkt. Ni är väl inte skadad?
- Jag tror inte det. - Jag skulle vilja att ni känner efter.
För när folk fàr reda pà vem jag är,
anlitar de en advokat och begär skade- stànd för tre och en halv miljon dollar.
- Jag ska inte stämma er, vem ni än är. - Tack.
- Vem är ni? - Men verkligen!
Sugar!
Kom.
Nu gàr det för làngt.
Hej dà.
- Har vi inte träffats förut? - Inte troligt.
- Bor ni pà hotellet? - Inte alls.
Ert ansikte förefaller bekant.
Ni har kanske sett det i tidningarna.
- Vanity Fair. - Sà är det nog.
Skulle ni vilja flytta pà er lite? Ni skymmer sikten för mig.
För vad dà?
De hissar den röd-vita flaggan pà bàten när det är dags för cocktail.
Äger ni en bàt?
Vilken är det? Den stora?
Verkligen inte.
Som världen ser ut idag borde ingen ha en bàt med mer än 12 liggplatser.
Jag hàller med fullständigt.
Säg mig, vem är det som hissar flaggan?
- Er fru? - Nej, min flaggsteward.
Vem blandar cocktailen? Er fru?
Nej, min cocktailsteward.
Hör här, om ni är intresserad av att veta om jag är gift eller inte...
- A, jag är inte alls intresserad. - Det är jag i alla fall inte.
Det var intressant.
- Hur är det med börsen? - Den gàr upp, upp, upp.
Medan vi har pratat här har ni säkert tjänat 100.000 dollar?
Kanske. Spelar ni pà börsen?
- Nej, ukulele. Och jag sjunger ocksà. - Bara för ert eget nöje?
Vi uppträder pà hotellet.
Sweet Sue och hennes Synkoper.
- Ni är showflickor. - Ja precis. Bryn Mawr, Vassar...
Vi gör det bara pà skoj.
Synkoper. Betyder det att ni spelar den där snabba musiken... jazz?
Ja. Väldigt hett.
Det är i hetaste laget för mig. Jag själv föredrar klassisk musik.
Det gör jag ocksà.
Jag har faktiskt gàtt tre àr pà Sheboygan musikhögskola.
Bra skola. Har inte er familj nàgot emot ert yrkesval?
Jo, det har de verkligen. Pappa hotade att inte ge mig en cent.
Men jag bryr mig inte om det. Det var sà tràkigt.
- Kadettbaler. - Debutantbaler.
- Operapremiärer. - Rävjakter.
Och det är alltid samma 400.
Konstigt att vi inte har träffats nànstans förut.
Jag skulle ha kommit ihàg en som är sà charmerande som ni.
Det var vänligt sagt. Ni är säkert ocksà snäll och hjälplös.
Ursäkta?
Ni förstàr, jag har en teori om män med glasögon.
- Vad dà? - Det säger jag när jag känner er bättre.
- Vad gör ni i kväll? - I kväll?
Kanske ni skulle vilja komma till hotellet och höra oss spela.
- Det skulle jag vilja, men det är svàrt. - Varför det?
Jag gàr bara iland tvà gànger om dagen när tidvattnet är ute.
Det är för snäckornas skull. Det är min hobby.
- Samlar ni snäckor? - Det gjorde min far och farfar ocksà.
Man kan säga att vi har en passion för snäckor.
Det var därför vi uppkallade oljeföretaget efter det.
- Shell oljebolag? - Inga namn, kalla mig bara Junior.
Sugar!
Dags att byta om till middagen.
Du kan springa före, Daphne raring. Jag kommer ifatt senare.
Vad dà, unga dam? Vad stirrar ni pà?
Sà är det för mig jämt.
Jag kände ocksà igen honom. Han har varit pà bild i Vanity Fair.
- Kan ni vara snäll och gà härifràn? - Ja, du stàr i vägen för honom.
Han väntar pà signal fràn sin bàt.
Sin bàt?
Med 12 bäddar. Det är min väninna Daphne. Hon är fràn Vassar.
Vad är jag?
Eller var det fràn Bryn Mawr?
Jag hörde en mycket sorglig historia om en flicka som àkte till Bryn Mawr.
Hon tjallade pà sin rumskamrat
och hon hittades strypt med sin egen BH.
Ja. Man fàr vara noga med vem man väljer till rumskamrat. Eller hur?
Ja, nu màste jag nog gà.
Det var angenämt att träffa er bàda.
- Kommer ni och lyssnar pà när vi spelar? - Om det över huvud taget är möjligt.
Jo, kom. Det skulle vara sà roligt.
- Och ta med er bàten. - Kom, Daphne.
- Vilken kille! - Bort med tassarna. Jag sàg honom först.
Sugar, ett ràd. Om jag var flicka, och det är jag, skulle jag gà försiktigt fram.
Om jag hade gàtt försiktigt skulle jag inte ha träffat honom.
- Det màste jag berätta för Josephine. - Ja, Josephine...
Jag är sà spänd pà att se hennes uppsyn. Vad förvànad hon kommer att bli.
Jag ocksà. Vi springer och säger det med detsamma.
- Men vi behöver väl inte springa. - Jo, det màste vi.
Josephine. Hallà.
- Hon är nog inte där. - Det var väl konstigt. Josie!
Jag förstàr inte var hon kan vara.
- Jag kommer tillbaka. - Nej, du väntar.
Jag har en känsla av att hon kommer när som helst.
- Tro't eller ej, Josephine förutsa det. - Ja. Hon är synsk.
- Tror du hon har gàtt ut och handlat? - Hon handlar. Just det.
Nàgonting säger mig att hon snart kommer in här i helt nya kläder.
- Josephine. - A, jag hörde inte att ni kom in.
- Har ni haft roligt, flickor? - Det har hänt nànting fantastiskt.
- Vad? - Gissa.
- Har de dragit tillbaka spritförbudet? - Nej, bättre kan du.
- Jag har träffat en sàn där. - En vad dà?
Shell Oil Junior. Han har miljoner, och glasögon och en bàt.
Det var väldigt.
Han har inte bara bàt. Han har cykel ocksà.
Daphne.
Fortsätt. Berätta allt om honom.
Ja, han är ung och han är snygg. Han är ungkarl.
Det är en riktig gentleman. Du vet. Inte en sàn där framfusig en.
Det kanske är bäst att du skyndar dig efter honom, sà du inte förlorar honom.
Jag tänker inte làta den här slinka undan. Han är sà söt. Han samlar snäckor.
Snäckor? Varför det?
Jo, du vet väl. Den gamla snäckleken?
Daphne, du stör oss.
- Du fàr träffa honom i kväll. - Fàr jag?
Han sa att han skulle komma och lyssna när vi spelar - kanske.
Vad menar du, kanske? Jag sàg hur han tittade pà dig, och han kommer säkert.
Jag hoppas det.
Vad tror du, Josephine? Vad säger din kristallkula?
Sugar. Är Sugar här?
Sugar, har du nyckeln? Jag är utelàst och jag blöter ner i korridoren.
Vi ses pà musikestraden, flickor.
Vad försöker du göra med flickan, med dina försök att spela miljonär?
Och det där larviga sättet att prata? Ingen pratar sà där.
Jag har sett dig spela mànga lumpna spratt mot kvinnor.
Men det här är utan konkurrens det fulaste, lägsta, gemenaste...
Jag är inte rädd för dig.
Jag är smal, men jag är senig.
Du kommer att bli skadad. När jag blir arg, blir jag en tiger.
Joe. Titta inte pà mig sà där. Det var ett skämt. Jag menade inget illa.
Jag ska pressa kostymen själv. Telefon.
Svara i tele... fonen.
Hallà?
Ja, det är 413.
Hamntelefonisten? Ja, jag tar det.
Daphne? Det är den stygge pojken igen.
Ni vet - Osgood? I hissen?
Ni slog mig i ansiktet?
- Vem är det? - Det här är hennes rumskamrat.
Daphne kan inte prata just nu. Är det bràdskande?
Ja, för mig är det det. Kan ni ge henne ett meddelande?
Hälsa att jag vill äta supé med henne pà min bàt i kväll efter föreställningen.
Ja visst. Supé, bàt, efter föreställningen. Det ska jag hälsa.
- Er bàt? - New Caledonia. Det är sà den heter.
Old Caledonia gick till botten efter ett vilt party utanför Kap Hatteras.
Men säg att hon inte behöver oroa sig. Det blir en lätt matbit, bara hon och jag.
Bara ni bàda? Men besättningen dà?
Det har jag ordnat. Jag har gett dem landpermission.
Vi ska ha kall fasan med champagne.
Jag har talat med kustbevakningen. Det blir fullmàne i natt.
Och tala om för henne att jag har en trave nya skivor med Rudy Vallee.
Det var en bra idé. Daphne är väldigt svag för honom.
Svag för vem? Vad...
Ja, Mr Fielding.
Ni hämtar henne efter föreställningen i er motorbàt. Adjö.
Vad sa ni?
- "Zowie!" Det ska jag hälsa henne. - Hälsa vad dà? Vilken motorbàt?
Du har det förspänt. Fielding vill äta kall fasan med dig pà sin bàt.
Bara ni tre pà den där stora fina bàten. Du, han och Rudy Vallee.
Aldrig i livet. Ring tillbaka och säg att jag inte kommer.
Naturligtvis gör du inte det.
Det gör jag.
Ska du vara pà bàten med den där snuskiga gubben?
Jag ska vara pà bàten med Sugar.
- Var ska han vara dà? - Han ska vara pà land med dig.
- Med mig? - Just det.
A, nej. Inte i kväll, Josephine.
Daphne, din pojkvän vinkar àt dig.
Ni kan dra àt skogen bàda tvà.
Kom ihàg, han är din kavaljer i kväll, sà le.
Bättre kan du. Ett stort leende, med hela personligheten.
Varför làter jag dig övertala mig till sànt här? Varför?
För att vi är kamrater. De tvà musketörerna.
Kom inte och kör med musketörerna. Hur ska jag fà honom att stanna pà land?
Säg att du brukar bli sjösjuk. Spela minigolf med honom.
A, nej. Man ska inte hitta mig i en sandbunker med den där killen.
Hej. Vilken av er stumpor är Daphne?
Basfiol.
Fràn storkäften vid bord sju.
- Den här är fràn mig till dig, stumpan. - Stick, pysen.
Du behöver inte tänka pà att lämna dörren öppen, för jag har huvudnyckel.
- Vad gör du med mina blommor? - Lànar dem. Du fàr tillbaka dem.
Han kommer nog inte. Klockan är fem i ett.
- Tror du han har glömt? - Du vet väl hur de där miljonärerna är.
Det kom blommor till dig.
Till mig?
Det är Shell Oil.
- Nej! - Jo!
Han vill att vi ska äta supé pà hans bàt.
Han hämtar mig pà piren.
- Nej! - Jo.
Du hörde - ja.
Josephine, tänk dig. Jag, Sugar Kowalczyk fràn Sandusky, Ohio,
ombord pà en miljonärs bàt.
Om min mamma kunde se mig nu.
Jag hoppas min mamma aldrig fàr reda pà det här.
Det var allt för i kväll. Det här är Sweet Sue som säger godnatt,
och pàminner alla er herrar om att det är musiken mina flickors hjärtan klappar för.
Och sà vill jag det ska förbli.
- Lycka till. - Tack.
Men tänk vilket slöseri. Fullmàne, en tom bàt.
- Jag kommer att kräkas. - Dà kan vi gà och dansa.
Det finns ett litet hotell ett stycke bort efter kusten...
Nä, nu... Han har faktiskt cykel.
Vem?
Ni nämnde ett hotell?
De har ett kubanskt band som är utmärkt.
Làt oss gà dit, sätta ögonbindlar pà orkestern och dansa tango till gryningen.
- Vet ni vad, Mr Fielding? - Vad?
Ni är dynamit.
Ni är ocksà en ganska het liten smällare.
BATAR
Hallà där.
Hallà.
- Har ni väntat länge? - Det är inte hur làng tid man väntar,
- som räknas. Det är vem man väntar pà. - Tack, och tack för blommorna.
Jag ville fà orkidéer nedflugna, men det är dimma pà Long Island.
Det är tanken som räknas.
Jag har visst fàtt slut pà bensin.
Det är lustigt att ni skulle ha slut pà bensin, Shell Oil och sà.
Hoppsan. Sà där.
Den verkar ha fastnat i back.
Jag har just köpt den här motorbàten. Det är en experimentmodell.
Det verkar som om vi àker àt fel hàll.
Har ni nàgot emot att àka baklänges? Det kan ta lite längre tid.
Det är inte hur làng tid man àker som räknas. Det är vem man àker med.
Den sàg sà liten ut fràn stranden.
Men när man kommer upp pà den verkar den mer som en kryssare eller en jagare.
Den är som de ska vara. Vi har tre. Mamma har sin i Southampton.
Pappa är i Venezuela. Företaget lägger ner en ny pipeline.
Min pappa är mer intresserad i järnvägar i Baltimore och Ohio.
Vilket är babord och vilket är styrbord?
Det beror pà om man är pà väg ut eller hem.
Jag menar, för det mesta är ju aktern pà motsatt sida om fören.
Och det där är bryggan. Sà att man kan komma fràn ena sidan till den andra.
- Vill ni ha ett glas champagne? - Hemskt gärna. At vilket hàll?
- A, ni har tvà vàningar. - Ja, det är orkankällaren.
Och en annan bra sak med den här bàten - mànga garderober.
Nu ska vi se. Var tror du min steward har dukat?
Här inne.
Naturligtvis. Sà dumt av mig.
Pà torsdagar serverar de alltid i lilla salongen.
Sà lyxigt. Som en flytande herrgàrd.
Det duger àt en ungkarl.
- Vilken fin fisk. - Jag fàngade den utanför Kap Hatteras.
Vad är det för fisk?
Det är en medlem av sillfamiljen.
En sill?
Är det inte fantastiskt hur de fàr ner sà stora fiskar i de smà glasburkarna?
De krymper när de marineras.
- Champagne? - Det säger jag ju inte nej till.
Ja, botten upp dà, som vi säger pà sjön.
Bon voyage.
- Titta pà allt det där silvret. - Troféer.
Ni vet. Lerduveskytte, hunduppfödning, vattenpolo.
Är inte vattenpolo väldigt farligt?
Det kan man säga. Jag har haft tvà ponnies som har drunknat under mig.
Var har ni er snäcksamling?
Ja, naturligtvis. Var har de ställt den nu, dà?
Ni förstàr, pà torsdagar är jag liksom lite borta här.
- Vad är det som händer pà torsdagar? - Det är besättningens lediga kväll.
- Sà vi är alldeles ensamma pà bàten? - Alldeles.
Jag har aldrig varit alldeles ensam med en man mitt pà natten,
- mitt pà havet. - A, det är inget farligt.
Vi ligger vid ankar. Bàten är helt sjösäker.
Kustbevakningen varnar om det kommer nàgra isberg.
Det är inte isbergen.
Men vissa män skulle försöka utnyttja situationen.
- Ni smickrar mig. - Jag är säker pà att ni är en gentleman.
Det är inte det. Det är bara det att jag är helt ofarlig.
- Ofarlig? Hur dà? - Jag vet inte hur jag ska uttrycka mig,
men det är det här med flickor.
- Vad dà för nàgot? - Jag känner mig kall inför dem.
Ni menar, liksom, frigid?
Ja, det är mer som en mental blockering.
När jag är tillsammans med en flicka, sà berör det mig inte alls.
- Har ni försökt? - Om jag har. Jag försöker hela tiden.
Ni ser? Ingenting.
- Ingenting alls? - Helt okänslig.
- Det fàr mig att känna mig hemsk. - Min kära, det är inte ert fel.
Dà och dà spelar Moder Natur oss ett fult spratt.
Nàgonting blir fel inuti.
- Menar ni att ni inte kan bli kär? - Inte längre.
Jag har varit kär en gàng, men jag vill helst inte tala om det.
- Vill ni ha lite kall fasan? - Vad var det som hände?
- Jag vill inte tràka ut er. - Det gör ni inte alls.
Ja...
Det var mitt första àr pà universitetet.
Det var en flicka där som hette Nellie.
Hennes far var VD för Hupmobile.
Hon hade ocksà glasögon.
Pà sommaren var vi vid Grand Canyon.
Vi stod pà den högsta avsatsen och tittade pà solnedgàngen,
när vi plötsligt fick för oss att vi skulle kyssas.
Jag tog av mig glasögonen. Hon tog av sig glasögonen.
Jag tog ett steg mot henne.
Hon tog ett steg mot mig.
Ja. Atta timmar senare tog de upp henne med mulàsna.
Jag gav henne tre blodtransfusioner. Vi hade samma blodgrupp - O.
Men det var för sent.
Sà tragiskt.
Ända sedan dess,
okänslig, inga känslor, som om mitt hjärta var lokalbedövat.
Stackars, stackars pojke.
Ja. Och alla pengarna i världen, vad är det för nytta med dem?
Mintsàs eller tranbär?
Hur kan ni tänka pà mat en sàn här stund?
Vad mer finns det för mig?
- Är det sà hopplöst? - Min familj gjorde allt de kunde.
De anställde de allra vackraste franska kammarjungfrur.
Jag fick en handledare som läste böcker för mig som var förbjudna i Boston.
De importerade en balinesisk dansgrupp
med smà bjällror runt fotlederna och lànga naglar.
Vilket slöseri med pengar.
Har ni försökt med amerikanska flickor?
Varför?
Kände ni nànting?
Tack i alla fall.
Ni borde gà till läkare - en bra läkare.
Det har jag gjort. Jag làg ett halvàr i Wien hos Professor Freud, pà ryggen.
Sen var det bröderna Mayo, sprutor, hypnos, mineralbad.
Om jag inte vore sà feg, skulle jag ta livet av mig.
Säg inte sà.
Det màste finnas en flicka nànstans som kan...
Om jag hittade en flicka som kunde det, skulle jag gifta mig med henne direkt.
- Vill ni göra mig en tjänst? - Naturligtvis. Vad dà?
Jag är visserligen inte Dr Freud eller en sàn där fransk kammarjungfru,
men fàr jag göra ett försök till?
Okej, om ni insisterar.
- Kände ni nànting den här gàngen? - Tyvärr inte.
- Jag är hemskt ledsen. - Skulle ni vilja ha mer champagne?
Kanske om vi hade lite musik. Kan man dra ner ljuset pà de här lamporna?
Det är rart av er att vilja hjälpa till, men det är ingen idé.
Jag tror ljusknappen är där borta.
Det är radion.
Det är som att ta med nàgon pà konsert som är tondöv.
Ni ger inte er själv en chans.
Ni fàr inte kämpa emot.
Slappna av.
Det är som att röka utan att dra halsbloss.
Dra halsbloss, dà.
Daphne,
- nu leder du igen. - Ursäkta.
Nà?
Jag är inte helt säker.
Vill ni försöka igen?
Jag har en underlig känsla i tàrna.
Som om nàgon grillade dem över sakta eld.
Dà lägger vi pà ett vedträ till pà elden.
Jag tror ni är pà rätt väg.
Ja, det är jag nog. Era glasögon börjar bli immiga.
Jag visste inte att det kunde vara sà här.
Tack.
De sa att jag var kaputt, slut, färdig.
Och sà kommer ni och sätter alla de där experterna pà skam.
Mineralbad. Löjligt.
Var lärde ni er kyssa sà där?
Förut sàlde jag kyssar för Mjölkfonden.
I morgon fàr ni pàminna mig att skicka 100.000 dollar till mjölkfonden.
Hoppsan.
- God natt. - God morgon.
Hur mycket är jag skyldig mjölkfonden nu?
850.000 dollar
Dà kan vi säga en miljon jämnt.
Jag glömde lämna kvitto.
Hej, Jerry. Är allt under kontroll?
Jag har en jättenyhet.
- Vad hände? - Jag är förlovad.
Grattis. Vem är den lyckliga flickan?
Jag.
Vad?
Osgood friade till mig. Vi planerar att gifta oss i juni.
Vad talar du om? Du kan inte gifta dig med Osgood.
- Tycker du han är för gammal för mig? - Jerry, du kan inte mena allvar.
Varför inte det? Han gifter sig med flickor hela tiden.
Men... du är inte flicka. Du är pojke.
Och varför skulle en pojke vilja gifta sig med en pojke?
För tryggheten.
- Jerry, lägg dig ner. Du màr inte bra. - Sluta behandla mig som ett barn.
- Jag vet att det finns ett problem. - Ja, verkligen.
Hans mamma. Vi behöver henne medgivande. Men jag röker ju inte.
- Jerry, det finns ett annat problem. - Vilket dà?
- Smekmànaden. - Vi har diskuterat det.
Han vill àka till Rivieran, men jag lutar mer àt Niagarafallen.
Jerry, du är spritt spràngande galen. Du kan inte klara av det.
Jag väntar mig inte att det ska hàlla. Jag ska säga sanningen sà smàningom.
- När dà? - Precis efter ceremonin.
Dà upphäver vi äktenskapet, han ger mig ett nätt understöd
och dà fàr jag checkar som kommer varje mànad.
Jerry, lyssna pà mig.
Det finns lagar, konventioner. Sà gör man bara inte.
Joe, det här är min sista chans att gifta mig med en miljonär.
Jerry, fàr jag ge dig ett ràd? Glöm alltihop!
Upprepa bara gàng pà gàng för dig själv att du är pojke.
- Jag är pojke. - Duktig pojke.
Jag är pojke, Jag är pojke, Jag är...
Jag önskar jag vore död. Jag är pojke. Ja, ja, jag är pojke.
Min förlovningspresent, dà?
- Vilken förlovningspresent? - Osgood gav mig ett armband.
Oj, det är riktiga diamanter.
Naturligtvis är de riktiga. Tror du min fästman är en lodis?
- Nu màste jag väl lämna tillbaka det. - Vänta ett tag, Jerry. Ta det lugnt.
Vi vill väl inte sàra Osgoods känslor.
- Ett ögonblick. - Det är jag. Sugar.
Kom in.
Jag tyckte jag hörde röster. Jag màste prata med nàn. Jag vill inte sova.
- Jag tror du behöver en droppe whisky. - A, nej. Jag har slutat med sànt.
- Hade du trevligt? - Trevligt?
Det var helt enkelt underbart.
Blev han fräck?
Naturligtvis inte. Det var faktiskt precis tvärt om.
- Du förstàr, han behöver hjälp. - Med vaddà?
Snacka om elegans. Du skulle se bàten.
Levande ljus, mintsàs och tranbär.
A, jag önskar jag hade varit med.
Jag ska träffa honom igen i kväll - och varje kväll.
Jag tror han kommer att fria till mig.
- När han tagit mod till sig. - Ja, tilltagsen är han nog.
Daphne fick ett frieri i kväll.
- Verkligen? - Fràn en rik miljonär.
Sà underbart.
- Stackars Josephine. - Jag?
Ja, Daphne har en beundrare, jag har en beundrare...
Om vi bara kunde hitta en till dig.
Här är jag, stumpan.
10:E ARSSAMMANKOMSTEN VÄNNER AV ITALIENSK OPERA
"Vänner av italiensk opera" - det är vi.
Registrera er där.
Spats Colombo. Delegat fràn Chicago. Södra omràdet.
Tack.
Hej, Spats.
- Vi hade tippat att du inte skulle komma. - Varför skulle jag inte det?
Vi trodde du var helt förstörd efter Tandpetar-Charlie.
- Vi màste alla dö nàgon gàng. - Ja. Man vet inte vem som stàr pà tur.
Okej, Spats. Rapportera till vaktchefen.
- Varför det? - Order fràn Lille
- Okej, Spats, hàll ut armarna. - Vad är det här för?
Lille Bonaparte vill inte ha nàgra puffror i närheten.
Okej, du är ren.
Det är inte du.
Den är inte laddad.
Nästa. Vad är det i här?
Mina golfklubbor. Putter, niblick, järnklubba nr 3.
- Vad är det här? - Min mashi.
Vi ses pà banketten, Spats.
Var lärde du det här billiga tricket?
Kom, pojkar.
Jaha. Spats Colombo, tror jag bestämt.
Ser man pà, polisen. Vad gör ni i Florida?
Jag hörde operavännerna skulle träffas.
Jag ville komma, om nàn eventuellt skulle börja sjunga.
Vilket skämt.
Var var ni kl. 3 pà Valentindagen?
- Rigoletto. - Vad heter han mer, och var bor han?
Det är en opera, om ni vill veta.
- I garaget pà Clark Street? - Clark Street? Det känner jag inte till.
Har ni hört talas om Deluxe Kemtvätt pà Wabash Avenue?
Dagen efter skjutningen lämnade ni in damasker med blod pà.
Jag skar mig när jag rakade mig.
- Rakar ni er med damaskerna pà? - Jag sover med damaskerna pà.
Sluta larva er. Ni vulkaniserade Tandpetar-Charlie, och det vet vi.
Ni och vilka mer?
Jag och de tvà vittnen som ni har letat efter i hela Chicago.
Grabbar, vet ni nànting om nàt garage eller nàgra vittnen?
Vi? Vi var ju med dig hos Rigoletto.
Vad tar ni er till?
Tro mig, Spats. Endera dan gräver vi fram de där tvà killarna.
Det är vad ni fàr göra, gräva upp dem.
Jag känner mig lumpen, ta emot smycken fràn en man under falska förespeglingar.
Ta emot medan du är ung. Lägg pà mer läppstift om du vill vara fin för Osgood.
Han kommer att bli förtvivlad när han fàr höra att vi inte kan gifta oss.
Sugar kommer att bli förtvivlad när hon fàr höra att jag inte är miljonär.
Man kan inte äta kakan och ha den kvar.
- Vad är det för kaka du pratar om? - Du bara gnatar och gnatar.
Vi har en bàt, ett armband, Osgood, Sugar. Bättre kan vi inte ha det.
- Joe! - Vad dà?
Det är nànting som säger mig att den där kakan hàller pà att bli bränd.
Kom, Daphne.
- Upp. - Vänta.
Tredje, tack.
Jag vill inte vara pàflugen,
men har jag inte haft nöjet att träffa er förut, brudar?
- A, nej. - Ni màste mena tvà andra brudar.
- Har ni nànsin varit i Chicago? - Vi?
Vi skulle inte vilja ses döda i Chicago.
Tredje vàningen.
- Vilken vàning bor ni pà, dà, raring? - Det har inte ni med att göra.
Rum 413. Vi hör av oss.
Ring inte oss. Vi ringer er.
Joe, de har kommit pà oss.
De ställer upp oss mot väggen och...
Sen hittar polisen tvà döda damer och tar oss till bàrhuset,
och när de klär av oss kommer jag att dö av skam.
- Hàll käften och fortsätt packa. - Ja. Okej, Joe.
- Inte det, din idiot. - Det är fràn Osgood.
Han ville att jag skulle ha pà mig det i kväll.
Jag bara säger det, jag kommer aldrig att hitta en man som är sà snäll mot mig.
Om vi kommer ut ur hotellet levande, ska vi sälja armbandet, ta pengarna,
hoppa pà en bàt till Sydamerika och gömma oss i en bananrepublik.
Jag tänkte, att om vi bara àt bananer, skulle vi kunna leva där i 50 àr.
Om vi kommer ut ur hotellet levande.
- Har vi glömt nàt? - Ja. Rakgrejerna.
- Och sà Sugar. - Sugar?
- Fàr jag rum 414. - Vad gör du?
- Ringer ett samtal. - Har vi tid till det?
Vi kan inte bara sticka utan att säga adjö.
Du brukar ju bara gà din väg och ge dem en smäll pà käften.
Det var när jag var saxofonist. Nu är jag miljonär.
Skicka ett vykort till henne. Gorillorna är här när som helst.
Rum 414? Det här är hamntelefonisten.
Hamntelefonisten?
Sugar, det är till dig. Fràn bàten.
Hallà, min lilla älskling. Sà härligt att höra din röst igen.
Jag tror jag kräks.
Nej, jag har inte sovit gott, älskling. Jag har inte fàtt en blund i ögonen.
Jag har aldrig sovit bättre. Jag har drömt sà underbart.
Jag var pà bàten och ankaret slet sig.
Vi drev omkring i flera dagar.
Du var kapten och jag var besättning.
Jag höll utkik efter isberg, sorterade dina snäckor och blandade dina cocktails,
och sà torkade jag imman av dina glasögon.
Och när jag vaknade, ville jag simma direkt ut till dig.
Ja...
Vad beträffar i kväll...
Jag möter dig pà piren igen, direkt efter föreställningen.
Det gàr tyvärr inte. Jag kan inte träffa dig i kväll.
Inte i morgon heller. Jag màste iväg.
Nàgonting oväntat har dykt upp. Jag ger mig iväg med detsamma.
Vart?
Sydamerika?
Det var oväntat.
De förstàr, vi har oljeintressen i Venezuela.
Jag fick just ett telegram fràn pappa. Styrelsen har beslutat om ett samgàende.
Ett samgàende? Hur länge blir du borta?
Ganska länge.
Jag kommer faktiskt inte alls tillbaka.
Inte?
Ja, det är ganska komplicerat. Det kallas högre ekonomi.
Direktören för det venezuelanska oljesyndikatet har nämligen en dotter...
Jaha. Den sortens samgàende.
Hur ser hon ut?
Enligt vàra skatteràdgivare är hon inte särskilt snygg.
Men det är sà som oljan sprutar.
En man i min position har ansvar för aktieägarna.
Alla människor som har investerat sina sparpengar.
Naturligtvis. Jag förstàr. Jag tror i alla fall det.
Jag visste att du skulle förstà. Jag önskar jag kunde göra nànting för dig.
Men det har du gjort. Du har gett mig interna upplysningar.
I morgon ringer jag till min börsmäklare
och ber honom köpa 50.000 aktier i venezuelansk olja.
Det var smart.
Förresten, fick du mina blommor?
Orkidéerna fràn mitt växthus?
Nu har dimman äntligen lättat pà Long Island, sà de flögs ner i morse.
Det var underligt. Jag skickade dem till ditt rum.
De borde ha burits upp nu.
Dolores, kan du se om det är nàgra blommor utanför?
Ja, de är här. Vita orkidéer.
Jag har inte haft vita orkidéer sen jag gick pà debutantbal.
Vad är det här?
Vad dà?
A, det där, bara en liten avskedspresent.
Riktiga diamanter.
De màste vara värda sin vikt i guld. Är du alltid sà generös?
Inte alltid.
Jag ville visa hur tacksam jag är för vad du gjorde för mig.
Jag gjorde ingenting. Det blev bara sà.
Styrman kom just in. Vi är klara att kasta loss
Ja, upp med ankaret, och lycklig resa.
Om du behöver en orkester att spela pà ditt bröllop,
är vi klara här om nàgra veckor.
Adjö, min älskling.
Jag vet inte hur det är med kapten, men styrman har jäkla bràttom ut härifràn.
- Ja, nu sticker vi. - Vänta ett tag. Mitt armband.
Vad hände med mitt armband?
- Ditt armband? Det är vàrat. - Okej. Vad hände med vàrat armband?
- Vi gjorde det enda riktiga. - Nu hàller du pà att lura mig igen.
Inga tricks, inga speglar, ingenting i rockärmen.
Det är ärligt den här gàngen.
Var är whiskyn?
- Vad är det för fel, Sugar? - Jag vet inte. Jag blev bara törstig.
Var har du fàtt det där armbandet ifràn?
- Tycker du om det? - Det har jag alltid gjort.
Junior gav det till mig. Han ska àka till Sydamerika och gifta sig med an annan.
- Det kallas högre ekonomi. - Det kallar jag lumpet.
Om jag var du skulle jag ta armbandet och kasta det i ansiktet pà honom.
Det är den första snälla kille jag har träffat. Den enda som har gett mig nàt.
Du kommer att glömma honom, Sugar.
Hur skulle jag kunna det? Vart jag än àker, stàr det en Shell-mack i varje hörn.
Jag kommer tillbaka med den här när den är tom.
Är du galen? Det kryllar av gangsters här.
Och du strör diamanter omkring dig.
Hur ska vi komma härifràn? Hur ska vi kunna äta?
- Vi ska gà till fots. Kanske hungra. - Nu kommer du med det där "vi" igen.
Inte den vägen. Vi vill inte springa pà Spats och hans polare.
Är du ren om händerna?
Andra sidan.
Okej, knäpp mina damasker.
Du klär dig verkligen flott, chefen.
Du, chefen. Jag har snackat med de andra delegaterna.
Det sägs att Lille Bonaparte är arg för det som hände Tandpetar-Charlie.
- Han och Charlie sjöng i pojkkören. - Sluta, annars börjar jag gràta.
Han plockade t.o.m. Upp Charlies sista tandpetare och lät förgylla den.
Som jag sa till er förut.
Lille Bonaparte hàller pà att bli blödig. Han har förlorat gnistan.
Förr var han som en klippa.
- Sà synd. Dags att han pensionerar sig. - Hàller med.
Hur ska vi pensionera honom?
A, vi kan nog hitta pà nàt roligt.
Lille Bonaparte och Tandpetar-Charlie kommer att sjunga i samma kör igen.
Men den här gàngen ska vi se till att det inte finns nàgra vittnen.
Titta. Brudarna fràn hissen.
Hallà. Kom in till oss.
Vad är det med de där damerna?
Det kanske inte alls är damer.
Samma ansikten, samma instrument.
- Här är ditt Valentin-kort. - De tvà musikerna fràn garaget.
De skulle inte vilja bli sedda döda i Chicago, sà vi fàr göra jobbet här. Kom.
- Okej, vad gör vi nu dà? - Först ska vi fà av oss de här kläderna.
GRATTIS PA FÖDELSEDAGEN, SPAT
Vad var det som hände?
Jag och Tiny fick in dem i ett hörn, men vi tappade bort dem i röran.
- Var var ni, grabbar? - Vi var med dig, hos Rigoletto.
- Din dumma idiot. - Chefen, vi tar dem efter banketten.
De kan inte var làngt borta.
Tack.
Tack, kära operavänner.
Det var tio àr sedan jag utnämnde mig till ordförande i den här organisationen,
och, om jag fàr säga det själv, var det ett klokt val.
Làt oss se tillbaka pà vàr verksamhet. Under det sista räkenskapsàret,
tjänade vi 112 miljoner dollar före skatt.
Men vi betalar ju ingen skatt.
Som i all affärsverksamhet har vi naturligtvis haft vàra skiljaktigheter.
Jag vill föreslà en tyst minut
för minnet av sju av vàra medlemmar fràn norra delen av Chicago,
som inte kan vara med oss i kväll eftersom de har utplànats.
Du ocksà, Spats.
Upp.
Ta det försiktigt nu.
- Vet du när du ska hoppa upp? - Ja. Andra gàngen de sjunger:
"Ja, han är en riktig karl, det tycker vi alla."
Okej.
Och förstör inte tàrtan för mycket. Jag lovade ta hem en bit till ungarna.
Nu, mina kära delegater.
Det kommer en stund i varje VD: S liv
när han börjar tänka pà pension.
Nej!
Jag ser mig om efter nàgon att fylla min plats.
Jag har tänkt pà flera kandidater.
Vi har t. Ex. En viss person fràn Chicago,
en herre fràn södra sidan.
Vissa säger att han har blivit lite för stor för damaskerna.
Men jag säger att det är en man som kan gà làngt.
En del säger att han har gàtt för làngt.
Man jag säger, man kan inte hàlla nere en bra man.
Naturligtvis har han fortfarande en del att lära.
Det där oväsendet han ställde till med pà Valentin-dagen,
det var ingen vidare PR för oss.
Och att làta tvà vittnen komma undan. Det var verkligen oförsiktigt.
Bekymra dig inte om de där tvà. De är sà gott som döda.
Jag fick nästan fast dem idag.
Menar du att du har làtit dem komma undan tvà gànger?
Vissa skulle säga att det var riktigt slarvigt.
Men jag säger: Det är mänskligt att fela, och gudomligt att förlàta.
Och bara för att visa vad jag tycker om dig, Spats,
pojkarna talade om för mig att du snart har födelsedag.
Sà vi har bakat en tàrta till dig.
Födelsedag?
Det är ju inte förrän om fyra mànader.
Ja, dà är vi väl lite tidiga. Men vad betyder nàgra mànader, vänner emellan?
Okej, pojkar. Allihop tillsammans.
Ja, han är en riktig karl.
Det tycker vi alla.
Ja, han är en riktig karl.
Det tycker vi alla.
Vilket skämt.
Vi màste ut härifràn.
Ta fast de där killarna.
Vad är det som har hänt här?
Det var nànting i den där tàrtan som de inte tàlde.
Mina komplimanger till kocken. Ingen lämnar rummet förrän jag fàr receptet.
Tänker ni ta upp det pà federal nivà?
Ja.
De slank ur händerna pà oss.
Vi bevakar järnvägsstationen och flygplatsen. De kan inte komma undan.
- Hörde du det? - Men de bevakar inte bàtar.
- Du màste ringa Osgood. - Vad ska jag säga?
Säg att du ska rymma med honom.
Rymma? Men det finns lagar, konventioner.
Det finns en konvention, javisst. Det finns ocksà bàrhuset.
Josephine.
Bienstock!
Hallà där, det där är ingen dam.
Inte sà, Sugar.
Ingen kille är värd det.
Ta fast henne.
Josephine?
- Osgood möter oss pà piren. - Vi är inte pà piren än.
Hej.
Min väninna Josephine, hon ska vara brudtärna.
- Angenämt. - Kom.
Hon är sà ivrig.
Vänta pà Sugar!
- En brudtärna till? - Brudnäbb.
- Sugar, vad gör du? - Jag sa ju att jag inte är sà klyftig.
Nu àker vi.
Du vill inte ha mig, Sugar.
Jag är lögnare och bluffmakare. Och saxofonist.
En sàn där odugling som du alltid rymmer fràn.
Jag vet. Varje gàng.
Sugar, gör mig en tjänst. Ak tillbaka till miljonärerna.
Tag den goda ändan slickepinnen,
ingen vitkàlssallad i ansiktet, inga urkramade tandkrämstuber.
Det är bra, ut med det. Övertala mig att làta bli.
Jag ringde mamma. Hon var sà lycklig sà hon grät.
Hon vill att du ska ha hennes brudklänning. Den är i vit spets.
Osgood, jag kan inte gifta mig i din mammas klänning.
Vi är inte byggda pà samma sätt.
- Vi kan fà den omsydd. - Nej, det kan ni inte.
Osgood, jag màste vara ärlig mot dig. Vi kan inte gifta oss alls.
Varför inte det?
Jo...
För det första är det här inte min naturliga hàrfärg.
Det gör inget.
Jag röker. Jag röker hela tiden.
Det bryr jag mig inte om.
Jag har ett förskräckligt förflutet. I tre àr har jag levat med en saxofonist.
Jag förlàter dig.
Jag kan aldrig fà barn.
- Vi kan adoptera nàgra. - Du förstàr inte, Osgood.
- Jag är man. - Jaha,
ingen är perfekt.